Hva ønsker herren?
Jesus gråt.
Går du allerede?
Vi har så mye fint å vise deg.
- Ikke gjør det. - Dra til helvete!
Du lytter til BBC London...
Å, lidelsen! Den søte lidelsen...
Velkommen tilbake.
- Hvor er jeg? - På Channard instituttet.
- Et psykiatrisk sykehus. - Psykiatrisk?
- Husker du ikke, du og din venn... - Steve.
Han er uskadd. For en røverhistorie han kom med.
- Hvem i helvete er du? - Unnskyld. Jeg kan være litt grov.
Ronson, drapsavdelingen. Jeg har vært hjemme hos din far.
Å, far!
Kan du snakke? Og ikke flere eventyr, takk.
Eventyr...
- Far trodde ikke på eventyr heller. - Hva?
Noen eventyr blir til virkelighet. Selv de mest uhyggelige.
Unnskyld... jeg skjønner ikke helt.
Har du familie, Mr. Ronson?
Kucich her. Vi har akkurat funnet ett til.
Dessverre er det noe ramponert.
Det eneste flyttbare bevismateriale ut over åtslene, er en madrass.
Noen er grundig hakket opp på den. Skal vi la teknikerne se på den?
Det er bevis. Send det omgående.
Madrassen... Julia.
Sinnet er en labyrint, en gåte.
Selv om hjernens bestanddeler er håndgripelige, -
- skjuler den likevel et hav av hemmeligheter.
Og det er labyrintens gåte, som trekker oss mot oppgaven -
- og avdekker hemmelighetene. Vitenskapen er etablert av andre.
Men vi, som sinnets oppdagere, må sette oss langt høyere mål.
Vi må ransake alle avkroker for å finne det endelige svaret.
Vi må se, vi må vite.
Jeg er ferdig her. Rydd opp. Bli med meg, Kyle.
Et meget interessant tilfelle. En dypt traumatisert jente.
Hun har vært vitne til et massemord, blant annet på sin egen familie.
Hun var bevisstløs da hun kom. Men nå har hun våknet.
Lurer på hvilke historier fra det hinsidige hun kan fortelle oss.
- Hun lider sikkert av... - Et spekulativt sinn er nyttig.
- Men enhver diagnose starter med... - En undersøkelse?
Vi må vinne deres tillit, høre deres historie og lindre deres smerte.
Rolig nå!
De er borte.
- Hva du enn så, så er de borte. - Jeg så ham.
Jeg fikk tak i esken, og så kom de.
- Hvem? - Klosterbrødrene. Demonene.
- Jeg er dr. Channard. - Ronson.
Min assistent, Kyle McCrae. Og det må være Kirsty.
Jeg har lest guttens forklaring. Litt av en historie de kommer med.
Jeg vil gjerne snakke med henne alene. Er det i orden?
Ja. Hun er mer ditt bord enn mitt.
Kirsty, dr. Channard vil ta seg av deg.
Jeg stikker innom i morgen.
Vent! Du må brenne madrassen! Julia døde på den.
Kanskje kommer hun tilbake som Frank.
Madrassen må ødelegges! Hører dere?
Pass på henne.
Jeg kan muligens hjelpe jenta, men det krever din hjelp.
Jeg heter Kyle McCrae. Du kan kalle meg Kyle.
- Politimannen trodde meg ikke. - Det betyr ikke at du lyver.
Jeg må se til en annen pasient, Kirsty.
Kyle vil gi deg noe å sove på. Vi snakkes i morgen.
Å, beklager.
Trist, ikke sant? Hun har vært her i et halvt år nå.
Hun er en gåte. Hun har ingen familie.
Hun er helt alene. Sykepleieren kaller henne Tiffany.
- Hva heter hun egentlig? - Hun sier aldri noe.
- Hun legger konstant puslespill. - Hvorfor det?
Jeg vet ikke. Dr. Channard tror det er bra.
Det hjelper henne kanskje med å sette noen ting på plass.
- Eller hun åpner dører. - Hva?
Nå er det deg det gjelder. Ta et par av disse.
Jeg er ikke sprø. Det nytter ikke.
Det er bare... sovepiller.
JEG ER I HELVETE HJELP MEG
Hvordan har vi det i dag, da?
God dag.
105 år, og ennå kan han ikke huske navnet mitt.
Slipp meg!
Få dem bort!
Kirsty, er det noe i veien?
- Jeg har hatt besøk. - Av hvem?
Far. Han er alene, og han lider fremdeles.
- Faren din er død, Kirsty. - Ja, men han lider fremdeles!
Jeg henter dr. Channard. Han kan sikkert hjelpe deg.
Har han løst billett til Helvetet?
Kucich? Ja det er dr. Channard. Har du snakket med Ronson?
Det dreier seg om madrassen. Vi møtes ved bakdøra.
Hjemme hos meg. Forstått? Lkke på sykehuset.
Takk.
Dr. Channard...
Det... må ha pågått i en evighet.
Det eneste jeg vet... det som ødela familien min...
Det begynte med onkel Frank.
- Bror Frank. - Det var ham og fars kone.
Frank og Julia.
Jeg vet ikke når, men...
De må ha vært sammen.
Men det er mer. Det var esken...
Pusleesken.
Frank må ha satt den sammen. Det var en slags port...
...til Helvetet. Og der havnet han.
På en eller annen måte, -
- jeg vet ikke hvordan, gjenoppsto Frank igjen.
Og så var det Julia, den heksa.
Hun skaffet menn til ham, så han kunne gjenvinne sin styrke.
Så hun kunne få ham tilbake.
Kirsty, det er onkel Frank.
Du husker meg, ikke sant? Kom til pappa.
Jeg lovet å føre dem til Frank hvis de ville la meg være.
Jeg løp til far for å advare ham og få ham ut av huset.
Men de hadde drept ham.
Frank og Julia hadde tatt huden hans...
...og gitt den til Frank.
Kom til pappa.
Frank forrådte henne og overlot henne til klosterbrødrene.
Det er ikke noe personlig, kjære.
Hun døde på madrassen. Og så kom klosterbrødrene.
Tror dere på meg? Er jeg sprø?
Det ordet bruker vi ikke her.
Vi må snakke sammen og komme til bunns i en del ting.
Jeg får mye å gjøre.
Mystisk.
Fordømt mystisk.
Herregud!
SINNETS LABYRINT
MALSTRØMMENS BARN Pubertet og psykiske krefter
ER DØDEN DEN 4. DIMENSJON?
Han må ha dyrket dette i årevis.
Hva tenker han på? Hva er dette?
Få dem bort!
Sett deg på madrassen.
Få dem bort!
Hjelp meg!
Hjelp meg.
Ikke la deg skremme.
Vel?
Jeg fryser.
Vel?
- Du ser... - Merkelig ut?
Uvirkelig og uhyggelig?
Nei. Du ser...
Vin.
Sånn.
Hva synes du?
Nå mangler vi bare noe hud.
Hvorfor stirrer du sånn på meg?
Alt sammen er sant. Kle på deg. Du må bort herfra.
- Fordømt! - Slapp av. Jeg henter klærne dine.
Hun var helt forferdelig. Hun hadde ingen hud.
Julia fortjener ikke å komme tilbake.
Det er urettferdig.
Jeg trenger esken.
- Channard har noen esker. - Som den jeg fortalte om?
- Jeg går. - Hvor?
- Til huset? Er du gal? - Vel, du er legen.
Bare tenk deg litt om.
Det piner meg å tenke på det. Jeg går nå.
- Hvorfor det? - Fordi far trenger min hjelp!
Vent, to sekunder.
- Kom, vi går. - Du trenger ikke bli med, Kyle.
Jeg vet det.
Kirsty, ikke rør noe før jeg har sett om det er klar bane.
Vent her imens.
Skremte jeg deg? Gå for all del ikke inn dit.
Det er et forferdelig syn.
Er det her fortsatt?
Jeg vet ikke.
Det var det jeg sa! Er det forferdelig?
Ja. Det er grusomt.
Du er jo likblek.
Kom hit.
Kom til mor.
- Hva heter du? - Kyle.
Jeg heter Julia.
Kyle?
Å, nei! Lkke nå igjen!
Kirsty, du har god smak. De har vel ikke fortalt deg det?
De har endret eventyrets regler.
Jeg er ikke bare den onde stemoren, men den onde dronningen.
Kom igjen! Vis meg hva du duger til, Snøhvit.
Julia?
Nå er det min tur.
- Er du sikker på at du vil dette? - Ja. Jeg må ha visshet.
Hun har løst gåten.
Til de grader.
- Det er på vei hit. - Ja.
Vent!
- Nei! - Nei?
Vi er ikke tilkalt av ivrige hender...
...men av begjær!
Far, hvor er du?
Hvor er du? Si noe. Jeg kan ikke se deg!
Hjelp min datter...
Mor!
- Vi trodde vi hadde mistet deg. - Så snilt av deg å komme tilbake.
Du kan ikke sende oss bort. Nå er vi her alle sammen.
- Det var ikke jeg som åpnet esken. - Sist spilte du også uskyldig.
Og likevel møtes vi hele tiden.
Du er så oppsatt på å leke, men du vil ikke innrømme det.
- Erter du oss? - Jeg leter etter faren min!
Han befinner seg i sitt eget helvete. Der kan du ikke nå ham.
Jeg tror dere ikke!
Jo. Han er i sitt helvete, akkurat som du er i ditt.
- Hva med dere? - Vi har ikke flere overraskelser.
- Vi har alltid vært her. - Bare se deg omkring.
Vi har jo hele evigheten til å lære kroppen din å kjenne.
Kom. Det er mer du må se.
Du må ha åpnet esken. Nå må du lukke den.
Du kjenner esken. Få oss ut.
Vi er overlatt til oss selv. Vi må hjelpe hverandre.
Forstår du det?
Å, Gud!
Nei. Det ermin gud.
Den guden som sendte meg tilbake. Den guden jeg alltid har tilbedt.
Kjødets, sultens og begjærets gud.
Leviathan, labyrintens herre.
Hjelp meg, doktor. Hjelp datteren min.
Det var jo det du drømte om. Det var dette du ønsket å se.
Og her er han... Leviathan.
Hjelp!
Hvorfor tror du jeg fikk gjenoppstå?
Den ville ha sjeler, og nå får den deg.
Du ville ha visshet...
Og nå har du fått det.
Og jeg ville ha alt, så nå er alle fornøyd.
Farvel, doktor.
Huset. Det er fars hus.
Jeg er lei for det Tiffany, men jeg er nødt til at gå inn dit.
Vent på meg.
Hvis jeg ikke er tilbake snart, skynder du deg ut.
JEG ER I HELVETE HJELP MEG
Far?
Hva er i veien, Kirsty? Det er jo bare Frank, onkelen din.
Fikk du ikke beskjeden?
Du er helt forvirret, og din smerte opphisser meg.
- Far! - Ta deg sammen, jente.
Når man er død, er man død.
Hvis du er slem, må jeg straffe deg.
Men det liker du kanskje?
Lkke vær sjenert, kjære. Spøkelser er ikke sjalu anlagt.
Dette er mitt helvete. De skal pirre lystene mine.
De er noen skikkelige luremus. Derfor sendte jeg bud etter deg.
Jeg vil gjøre hva som helst, bare du ikke skader meg.
Jeg vil heller brenne opp!
Nei! Lkke huden min!
Ansiktet mitt!
Ser man det.
- Har vi familiesammenkomst? - Julia?
- Jeg visste du ville komme. - Visste du det?
- Du bruker å holde ord. - Gjør jeg?
- Ja, det gjør jeg. - Jeg vet at du begjærer meg.
Kom hit.
Kyss meg, så kan vi ha en ekte familiesammenkomst.
Kom. Du er min.
Det er ikke noe personlig, kjære.
Hvilken vei, Tiffany?
Hold fast!
Tenk... at jeg nølte.
Du har aldri kunnet holde fast i noe, Kirsty.
Tiffany, ta armen min!
Ta armen min!
Nei! Lkke stol på henne.
Unnskyld, far.
Unnskyld, unnskyld.
Vi må bort herfra.
Å, nei!
Det er så mange av dem.
Legen er her.
Jeg anbefaler... en amputasjon.
Ingen esker? Det var ergerlig.
Vi kan ikke vente lenger, Kirsty. Nå skal vi leke.
- Vent... - Nei, ikke flere avtaler.
Vi vil oppleve ditt pulserende kjød, ikke ditt handelstalent.
Jeg vil ha en opplysning. Ikke annet.
Kom igjen. Men lurer du oss igjen, -
- vil dine lidelser gi gjenlyd i hele Helvetet.
Hva er det?
Er det en annen som har stukket av? Akkurat som Frank?
Nei. Han stakk ikke av. Det er deg!
- Vås. Jeg... - Deter deg.
En gang var du et vanlig menneske.
Husker du det?
Husker du hvor forvirret dere var? Tenk etter!
- Nå er det nok! - Vent!
Nå husker jeg det.
Dere har alle vært mennesker en gang.
Tiffany...
Kom her.
Jeg er legen din. Jeg kan hjelpe deg.
Greit. En kamp.
Nå er det jeg som bestemmer.
Og dere jenter blir mine første pasienter.
Jeg må tilbake. Puslespillet må gjøres ferdig.
De fikk det bedre da de fikk tilbake hukommelsen.
Hva gjør du, Tiffany? Hva er det som skjer? Hva er det?
Å, herregud!
Ingen fare, barnet mitt. Jeg vil bare hjelpe deg.
Kan du hjelpe henne? Hun lever og ånder for de puslespillene.
Kan du hjelpe datteren min?
Mor!
Nå forstår jeg det, Tiffany. Det er et slags puslespill.
Tiffany!
Hvordan føler vi oss i dag?
Dere har hele livet bak dere. Her virker ingen bedøvelse. Trist.
Operasjonsstuen er klar.
Hva skal vi gjøre i dag?
Å, ja. Fjerning av organer.
Jeg visste du ville komme tilbake.
Behandlingen er avsluttet, Tiffany.
Du er døende.
Stol på meg.
Kirsty?
Tiffany! Vi må ut herfra.
- Hvem eier all den dritten? - Det raker ikke oss.
Hei, sjekk dette.
Hva ønsker herren?